Vi har kommet så langt. Mistet så mye.
Så du lenket broren min til et tak og gikk?
Tillit er vanskelig når folk kan bli borte når som helst.
Men de som dør, og de som blir borte, er ikke tapt for alltid.
Det tror jeg. Jeg må.
- Og å huske stemmene deres... - Disse folkene trenger deg.
...holder dem i live.
Fremtiden tilhører oss nå.
Slipp våpenet. Stans.
- Ta ham. - Legg ned kniven.
- Gjør det, ellers skyter vi. - Slipp ham. Nå.
Trekk dere tilbake.
Du hørte ham. Senk våpenet.
Dette handler ikke bare om deg. Jeg trenger ham i live.
Dixon. Ikke her.
- Ikke slik som dette. - Velger du den drittsekken?
- Da ville du allerede vært død. - Gjør det du må gjøre.
Daryl.
- Hva har du gjort? - Jeg inngikk en avtale for oss.
Ikke vær redd. Han overlever.
Så helt blanke ark?
Gjeld, dødsfall på begge sider.
Vi får forsyninger, vann, våpen.
Pamela gir alt vi trenger for å fullføre gjenoppbyggingen.
- Uten betingelser. - Så drar vi bare hjem?
Det er opp til hver enkelt.
- Hva får Pamela ut av dette? - Hornsby.
Vi forteller folket hva han gjorde her ute,
i huset der folk døde.
- Han tar skylden for det. - Så dette handler om å redde sønnen.
Det er ikke vårt problem lenger.
Vi snakker om det med folkene våre når de kommer hit.
Det er mye å tenke på.
Ja. Som at de drepte de fleste av folkene våre.
Noen andre?
Jeg tror det viktigste er at vi er sammen.
Jeg vil ikke være alene lenger.
Jeg stoler ikke på dem. Men hvis du sier at avtalen får oss tilbake
til våre hjem med våre egne regler, så synes jeg det er verdt risikoen.
Greit.
Kan du flytte meg noen meter?
Jeg tror jeg sitter i en maurtue her.
Bli vant til det.
Jeg har alltid trodd vi kom godt overens.
Hvor mange av mine menn har du fått drept?
Mercer. Jeg trodde du hadde skjønt det nå.
De er ikke dine menn.
Best å sette i gang, soldat.
Du vil bli brakt tilbake til Samveldet og stilt for retten.
Pamela, det er bare oss to. Kutt ut spillet.
Ikke et spill, Lance. Du har gått for langt.
Seriøst?
Du har aldri hatt noe imot hvordan jeg fikk jobben gjort.
Vi snakker ikke om fortiden. Bare nå.
Og du har rotet det til nå.
Vent.
Du kan overleve dette hvis du gjør det rette.
Men livet ditt i Samveldet er over.
Over?
Etter alle årene, etter alt jeg har gjort for deg...
Vær så snill. Du gjorde for din egen skyld.
Prøver alltid så hardt å bevise at verden tar feil.
Du nekter å se det, men jeg utrettet noe.
Du er en sint, forstyrret, liten gutt, Lance.
Prøver å vinne et spill, men for dum til å innse
at du faktisk aldri har vært en spiller i det.
Du trenger meg fortsatt.
Hvis det skjer noe med meg,
kan visse allianser Samveldet har,
visse stabiliserende faktorer, bli et problem.
Samme hvilket spill du spiller, er jeg en stor del av det.
Lance Hornsby misbrukte sin stilling
og forårsaket utallige lidelser.
Men delvis takket være hjelpen fra venner og allierte,
sammen med våre dedikerte væpnede styrker,
klarte han ikke å rømme.
Og jeg lover at rettferdigheten skal skje fyllest.
Hun håndterte det perfekt.
Hornsby tar skylden, Sebastian går fri.
I morgen er det grunnleggernes dag,
en mulighet til å samles og feire
det som gjør Samveldet stort. Folket.
Og vi skal feire.
Vi skal ikke glemme, men vi skal heve oss over dette.
Fordi vi er Samveldet.
Det må være noe mer vi kan gjøre.
Folkene dine drar. Det er ikke deres problem lenger.
Jeg står fortsatt her.
Jeg vet det. Takk.
Kunne du tenkt deg en miljøforandring?
Du viste meg ditt hjem. Jeg kunne vise deg mitt.
Kanskje en dag.
Men ikke enda.
Vi skal sørge for at Oceanside er i orden.
Jeg forteller Cyndie og Rachel om planen, ser hva de trenger.
Det vil ta litt tid å gjøre alle klare
og samle alle forsyninger.
Dra til Alexandria først. Det står bedre til der enn Hilltop.
- Vi ses der. - Vær forsiktig.
- Sikker på at du vil dra? - Ja, det er greit.
Vært på veien noen uker, så hva er noen til, ikke sant?
- Hei. - Hei.
Alt er klar. Jeg henter litt vann til oss, ok?
Greit. Takk.
"Hva er noen uker til?"
- Beklager. - Du trenger ikke beklage.
Nei, jeg bare...
Henry.
Jeg har ikke glemt ham.
Det er bare... Jeg vet ikke.
Grip lykken der du finner den.
Og vær aldri lei deg for det.
Greit?
Ja.
- Går det bra? - Ja, jeg tror det.
- Takket deg ikke for å redde henne. - Takket deg ikke for å redde meg.
- Vi trenger ikke. Vi bare gjør det. - Ja.
Greit. Kom igjen. Vær forsiktig der ute, ok?
Du også.
Vi er snart tilbake.
Det går bra.
Her. Den er din.
Jeg vil ikke ha den.
Greit.
Moren min snakket om dagen da hun skulle henge opp sverdet for godt.
Ikke at vi ville være helt trygge,
men nok til å føle at hun ikke trengte det lenger.
Hvis jeg beholder den, blir ting som før igjen.
- Men de burde bli bedre. - Det blir de når vi kommer hjem.
Hvordan? Det er fortsatt ødelagt.
Og hva med alle andre her? Burde vi ikke bli og hjelpe dem?
Var det ikke det du, mamma og pappa gjorde i Alexandria og Hilltop?
- Det var annerledes. - Det var det ikke.
Den eneste forskjellen nå
er at du ikke vil bli og kjempe.
Herregud. Slutt.
Slutt.
Bare slutt.
Kjøp lodd her.
Et nytt liv til en dollar. Lotteri.
Du trenger ikke slepe rundt på den mer.
Jeg vil ikke skuffe barna.
- Noen andre kan sikkert gjøre det. - Ja.
Kanskje jeg bare liker treningen.
Du blir ikke med, gjør du vel?
Hvis det handler om behandlingen, har vi nok av medisiner.
Jeg forsikret meg om det. Kanskje Tomi kan bli med.
Det er ikke det.
Jeg hører til her.
Da jeg dro ut med Eugene og Yumiko,
var vi desperate etter hjelp. Husker du?
Og jeg var desperat etter å bety noe en siste gang.
Men dette stedet, disse folkene,
du,
ga meg en ny sjanse til å gjøre mye mer.
Så det skal jeg gjøre.
Hjelpe folket i et annet rike før det faller fra hverandre.
Kom hit.
- Greit. Vi prøver det. - Ok.
Det kunne vi alle gjort.
I dag er en minnedag for de som mistet livet
i grunnleggelsen av Samveldet.
Deres mot og styrke forsterker murene våre,
beskytter familiene våre, fremtiden og Amerika.
Hvis de skal høre dette, hvorfor må jeg holde tale?
Det er visse ting du må gjøre
hvis du noen gang skal lede dette stedet.
Max, kan du...
"Det er et privilegium å være med dere her i dag
"når vi hedrer grunnleggelsen av vårt hjem."
Det er dritt. Jeg trenger det ikke. Jeg vil lede fordi jeg er en Milton.
Du har satt nok i fare med din dumhet.
De må se at du ikke har noe å skjule
og bli minnet om at du er hans barnebarn.
- Det er jeg. - Så vis dem. Vis meg.
- Det skal jeg. - Det vet jeg at du skal.
Politikk var ikke mitt førstevalg heller.
Du ble født til å lede dette stedet.
Fostervannsnivået er litt høyt.
- Hva betyr det? - At du er på rett sted.
Det kunne vært et problem om det ikke ble oppdaget tidlig,
men nå skal vi følge nøye med, og det går bra.
- Blir det ikke for ekte for deg? - Nei.
Nei.
- Men det er ekte. - Det kommer til å gå bra.
-Å bli her er ikke et alternativ. - Nei.
Det er ikke det.
Det er folk som regner med oss.
Jeg kan ikke sette dem i fare.
Jeg hører stadig fars stemme,
som sier: "Livet ditt er ikke ditt eget når du får barn.
"Det blir aldri det samme."
Har alltid lurt på hva det betyr. Og nå skal jeg endelig få vite det.
Og jeg hører stadig Ian og Jessie.
Og alle menneskene de drepte.
Vi trenger ikke dette stedet.
For det er oss nå.
Ja.
Greit. Hvor er Judith?
- RJ, hvor er Judith? - Jeg skulle ikke si det.
Hun skulle pakke.
Jeg sa at vi måtte pakke, men hun sa at hun ikke blir med.
Hvor dro hun?
Jeg vet ikke.
SAMVELDET GRUNNLEGGERNES DAG
Vi finner henne.
Jeg er ikke god til disse foreldregreiene.
Det er det du er for henne nå.
- Hva ville han ha gjort? - Ikke. Rick er ikke her. Det er du.
Det er rart, å plutselig være forelder.
Da Sophia ble født, hadde jeg ikke peiling.
Alt jeg visste, var at jeg elsket henne.
Så liten. Trengte meg til alt.
Byrden ved å ta beslutninger som ville utgjøre hele forskjellen.
Vi håper bare at valget vi tar, er det riktige.
Du finner ut av det. Det vet jeg.
Ja.
- Jeg vet ikke om dette er så lurt. - Vi har ikke noe valg.
- Selvfølgelig har vi det. - Eugene, jeg må gjøre noe.
Jeg har vært på kontoret hennes i årevis.
Selv om jeg ikke visste hva som egentlig foregikk,
visste jeg at Sebastian var farlig, og jeg gikk bare med på det.
Du vet ikke hvordan det er å ha den slags skyldfølelse.
Du ville bli overrasket. Jeg kjenner godt til skyldbyrden.
Jeg var stolt av det vi gjorde.
Jeg ble vant til å føle at kanskje ingenting ville forandre seg.
Som om vi var fanget i den gamle verden.
Etter alt dette, hvorfor skulle vi ikke prøve på noe bedre?
Og å tenke slik føltes faktisk bra.
Som om vi kanskje virkelig kunne endre ting.
Men alt blir visket vekk.
Så jeg må prøve, samme hva som skjer.
Men hvis du ikke vil gjøre dette, hvis dette er for mye...
Jeg vil at vi skal være trygge. Vi kan ikke stole på denne mannen.
Men hvis du virkelig tror at han kan hjelpe oss,
da biter jeg det i meg.
Og jeg skal gjøre mitt beste.
- Jeg trodde du hadde dratt. - Ikke helt.
Næring for samtalen.
Er dette for alle gangene jeg fikk deg ut av en celle?
Litt overraskende at du ikke klarer å gjøre det samme for deg selv.
Gjør jeg ikke?
Jeg prøver å ikke ta det personlig.
- Det er spillet, ikke sant? - Kan jeg hjelpe?
Det var svakt, Eugene.
Hvis du vil ha noe, be om det.
Jeg leter etter informasjon som kan være til skade
for Pamela eller hennes avkom.
Det var vanskelig.
Jeg vil gjerne hjelpe.
Men Pamela er sannsynligvis eneste grunn til at jeg er i live.
Et vennlig råd?
Går du etter Miltonene, vil de knuse deg.
Pamela er rett og slett bedre. Folk ville ha sønnens hode.
Nå danser de i gatene og feirer Milton-arven.
Grunnleggerne av Samveldet.
Så tro meg når jeg sier at det er best
å være venn med Pamela og hennes sadistiske drittsønn.
Si det til kjæresten din også.
Hun er så flink til å gjemme seg rett ved siden av Pamela.
Hun burde fortsette.
Det siste jeg vil, er at dere to skal havne i en celle som min.
Dere må begge leve med det.
Med mindre dere er villige til å brenne ned alt sammen.
"Dere skal i ett og alt gjøre med dem
"slik som jeg har befalt dere.
"Vær modige og sterke!
"Vær ikke redde, og la dere ikke skremme av dem!
"For Herren din Gud går med deg.
"Han slipper deg ikke og svikter deg ikke."
- Min siste preken. - Ikke din siste.
- Kom igjen. - Har du pakket?
- Noe her du vil at jeg skal ta med? - Sognebarna kom med mat til meg.
Vi kan spise Mrs. Brennans ambrosia på veien hjem.
Den får du.
Jeg trodde ikke jeg skulle komme tilbake til dette.
Til ham.
Men det gjorde jeg.
Menneskene som sitter på disse benkene, de ga det til meg.
Du ga dem noe også.
Og det du ga, vil være her lenge etter at du er borte.
Ja.
Jeg skulle ønske de tok med sukkerspinn i stedet.
Det samme hvert år.
Vi setter det opp, tar det ned,
og vi får ikke engang se hovedbegivenheten.
Samme det. Så lenge jeg kan høre lottotallene,
lover jeg å glemme deg når jeg vinner.
Kan vi hjelpe dere?
- Jeg ville ikke skremme deg. - Jeg vet det.
- Jeg bare... - Du ville bare være alene.
Jeg forstår.
Jeg hadde et sånt sted.
Når jeg ville gjemme meg og ikke gå hjem.
- Hvor gikk du? - Det var en elv bak huset mitt.
Jeg pleide å gå dit og vente på at faren min skulle sovne.
Var du mye alene?
- Ja. - Jeg har ikke noe imot å være alene.
- Noen ganger liker jeg det bedre. - Gir deg tid til å tenke.
Finne ut av ting.
- Jeg beklager det i stad. - Det er greit.
Jeg vet ikke hva jeg gjør.
Jeg prøver veldig hardt.
Jeg skulle ønske ting var slik du vil ha det.
Det er slik de burde være. Men det er de ikke.
Og jeg må beskytte deg.
Jeg skal ta vare på pistolen, til du vil ha den.
Eller ikke.
Men uansett blir du ikke kvitt meg.
- Alt i orden? - Ja.
Kan jeg si ha det til vennene mine?
Ja. Hjelp meg opp.
"Det er et privilegium å være med dere her i dag
"når vi hedrer grunnleggelsen av vårt hjem."
- Jeg høres ut som en drittsekk. - Du klarer deg fint.
Dette er til senere, og jeg drar hjem for å skifte.
Greit. Høres bra ut.
Dette er bare piss.
Du.
Takk.
Skal du gjøre det?
Jeg tror ikke jeg har noe valg.
- Jo. Det har vi alle. - Ikke ifølge moren min.
Det burde vært broren min.
Det var ham hun ville ha. Jeg er bare den som fortsatt er her.
Du kan være mer enn det.
Er det det dette er? Du er bare lakeien hennes.
Får meg til å gjøre hva hun vil.
Jeg jobber ikke bare for moren din. Jeg er en borger.
Greit.
Å lede er ikke bare å gi folk hennes ord.
Litt sannhet kan være det rette. Folk respekterer det.
Folk vil ikke ha ærlighet.
De vil bli fortalt at alt er ok
slik at de kan fortsette å ignorere hvor ille det står til.
Det er ikke sant.
Gi deg. Samveldet er bygget på å tro på pisspreik.
Det desperate behovet for å tro
at den amerikanske drømmen fortsatt er ekte.
"Alt er mulig." "Vi kan få et bedre liv."
Det er en vits.
Sannheten er at de fattige forblir fattige
slik at de rike kan gjøre hva faen vi vil.
Spillet er rigget. Umulig å komme opp og fram.
Herregud, moren min håndplukker lotterivinnerne.
Og ingenting av det betyr noe, og ikke noe vil endre seg.
Men de menneskene du tror vil ha ærlighet...
De er bare for dumme til å se det. Det er patetisk.
Det hørtes ut som om du trodde det.
Men kanskje du bare velger å være en bortskjemt drittsekk.
Hvis alle andre forventer det, hvem er det igjen å skuffe?
Ja. Ha det gøy.
Bra jobbet.
Lodd her.
Alle trenger en sjanse.
Går det bra?
- Mine damer og herrer... - Jeg klarer meg.
...ta plass, hovedbegivenheten begynner snart.
Det er presidenten vår.
Borgere i Samveldet, er dere klar til å se
tidenes kamp?
Se opp.
Ja!
Herregud.
Én, to, tre.
Samveldet. Samveldet.
- Få høre dere. Kom igjen. - Samveldet. Samveldet.
Samveldet. Samveldet.
La oss gi en stor takk til deltakerne.
Og nå for å fortsette med denne fantastiske dagen
har sønnen min Sebastian forberedt noen ord.
Takk. Det er et privilegium
å være med dere i dag for å feire...
- Hva gjør han? - Kom igjen.
Jeg vet at mange av dere ikke har høye tanker om meg.
Jeg vet jeg sannsynligvis fortjener det.
Det vil ta lang, lang tid
å få tilbake deres tillit og leve opp til arven min.
Jeg har ikke ord for å beskrive hva dette stedet betyr for meg.
Men det hadde bestefaren min.
Så hvis dere vil bli med og lytte til de kloke ordene
til president Milton, Samveldets grunnlegger.
Gi deg. Samveldet er bygget på å tro på pisspreik.
Det desperate behovet for å tro
at den amerikanske drømmen fortsatt er ekte.
"Alt er mulig." "Vi kan få et bedre liv."
Det er en vits.
Sannheten er at de fattige forblir fattige
slik at de rike kan gjøre hva faen vi vil.
Spillet er rigget. Umulig å komme opp og fram.
Herregud, moren min håndplukker lotterivinnerne.
- Og ingenting av det betyr noe... - Jeg visste det.
...og ingenting vil endre seg.
Megge!
Stopp det båndet.
- Vent. - Gå.
De er bare for dumme til å se det.
Hei.
- Kom til ringen. - Behold roen, alle sammen.
Ingen skyter.
Trekk unna.
Trekk unna. Unna.
Vandrere!
Råtnere på torget!
Kom tilbake. Du er død.
Tango. Tango. Tango. Alle enheter til torget.
De døde er innenfor murene. Dere seks, bli med meg.
Sikre guvernøren til du hører direkte fra meg.
Hvor skal du? Du skal beskytte meg.
Min jobb er å beskytte Samveldet.
Judith.
- Kom igjen. - Gi meg pistolen.
De trenger vår hjelp.
Vi gjør det sammen, ok? Kom igjen.
Dumme megge. Du er ingenting.
Hjelp!
Hjelp meg!
- Nei! - Vi må gå.
Hjelp!
Nei! Nei!
Hjelp meg!
Hjelp meg! Hjelp!
De er bare for dumme til å se det.
Gi deg. Samveldet er bygget på å tro på pisspreik.
Det desperate behovet for å tro
at den amerikanske drømmen fortsatt er ekte.
"Alt er mulig." "Vi kan få et bedre liv."
Det er en vits.
Sannheten er at de fattige forblir fattige
slik at de rike kan gjøre hva faen vi vil.
Norske tekster: Tonje Bjørkheim Nilsen